Anterior în Zei Americani
Şuruburi pentru oase.
Nu-i nimic în care să poţi crede.
Legături pentru muşchi.
Când mori, putrezeşti.
Vopsea pentru piele.
Sunt doar poveşti, ulei minune de şarpe,
dar mai rău, fiindcă şerpii există.
Dă-mi afurisita de monedă, soţie moartă.
- A fost dragoste? - E acum.
Mă voi întinde sub acele coaste,
şi voi culege moneda ca pe un fruct sălbatic.
Du-ne în Kentucky.
Îţi voi spune unde să-ţi găseşti djinnul.
Îţi voi spune unde să găseşti o pleiadă de zei,
semizei sau altfel. fiecare.
Traducerea şi adaptarea: Phantom @FsOnline Team
Facebook: Zei Americani Romania
Sync by - Garronee ATENŢIE! LIMBAJ EXPLICIT!
Sync & corrections by honeybunny www.addic7ed.com
Bere roşcată irlandeză.
Fermentată prin aceeaşi tehnică a călugărilor franciscani
în Kilkenny în 1231.
Apa din fântână era otrăvită. Berea asta a salvat vieţi.
E şase deja.
Mai am obrajii de terminat şi buzele.
Nu apare până după-amiază.
Ne trebuie masa. Mai vin încă doi dimineaţă.
O femeie şi o femeie cu mult mai tânără.
- Niciun apel încă. - Vor muri într-o oră.
- Ceartă între iubiţi? - Supradoză.
Avem aşa puţine certuri între iubiţi.
Vrei ajutor?
Ai o poveste de spus.
Da?
O pot vedea în degetele tale.
O nouă hartă a celor mai considerabile plantaţii britanico-americane
Venirea în America - 1721
Este o pură ficţiune că America
a fost întemeiată de pelerini
căutând libertatea credinţei.
că au venit în Americi
s-au răspândit şi au crescut şi au umplut pământul gol.
În realitate, coloniile Americane erau pe cât
o hazna cât şi un refugiu,
un loc al uitării.
Ceartă între iubiţi. Vin?
Mă ocup eu. Continuă.
Ibis şi Jacquel. Două femei?
În zilele când puteai fi spânzurat
în Londra pentru furtul a 12 penny,
Americile au devenit un simbol al clemenţei.
Deportare, îi ziceau.
Vreme de cinci ani, zece, pe viaţă,
erai vândut unui căpitan care îşi naviga corabia
ticsită ochi cu sclavi.
Când coborai de pe navă erai vândut ca un servitor cu contract
celui ce risca să-şi scoată cheltuiala prin munca ta.
Dar cel puţin nu aşteptai într-o închisoare englezească să fii spânzurat.
Şi când anii contractului se finalizau,
erai liber să profiţi de noua lume.
De acea Nouă Lume.
Essie MacGowan?
Îmi amintesc de viaţa lui Essie MacGowan.
De mică, nu era muncitoare,
mereu fofilându-se departe
să asculte poveşti şi basme,
poveşti despre zânele nomade şi despre metamorfii Púca.
Despre bocetul banshee în noapte,
prevestind o moarte,
şi cel mai mult, poveşti despre spiriduşi.
Aştepţi corabia tăticuţului tău?
Se va întoarce degrabă.
Poate o sirenă cu solzi s-a prins în năvoadele lui,
şi a lămurit-o să-i ofere prada epavelor.
Multe averi nebănuite deasupra valurilor.
Vezi dealul ăla?
Dâmbul zânelor.
O uşă către lumea oamenilor din colină.
Şi dacă eşti norocoasă, ai putea să-i întrezăreşti
când trec la apus.
Sunt oameni veseli şi plini de muzică.
În afară de spiriduşi.
Spiriduşii ăia.
Îşi păzesc aurul cu atâta înfierare
încât nu mai au vreme pentru altceva.
De ce le lăsăm daruri?
Fiindcă vrem binecuvântarea lor, aşa că am face bine.
Şi când nu mai era o fetiţă,
când se unduia şi agita precum valurile din marea cea verde,
ea a ţinut în viaţă vechea rânduială.
Şi ea spunea poveştile.
Lăsăm daruri pentru oamenii colinelor să primim binecuvântare.
Nici nu ne zgârcim.
Cel mai bun lapte, cea mai bună firimitură.
Pot fi atât binevoitori, cât şi răzbunători.
Spiritele mlaştinii, cu ele te poţi înţelege.
Cu spiriduşii e cu totul altă poveste.
Îţi dau o mână de ajutor într-o zi,
îţi halesc ochii în următoarea.
E-adevărat. Într-o noapte,
te face să îngheţi până în măduva oaselor.
Mă duceam la far
să duc lui tătucă tocăniţă de porumbel şi pâine.
Atunci am auzit:
bum!
Ca un ciocan.
"Cine e acolo?"
Niciun răspuns.
Mă gândesc să mă duc înapoi,
apoi curiozitatea mă învinge.
Mă apropii.
Cu cât mă apropii mai mult,
cu atât se depărtează.
În cele din fine, mă întorc
şi am rătăcit aşa mult prin mlaştini,
încât nu îmi găsesc drumul înapoi.
Trei ore rătăcesc prin întuneric
şi nimic familiar,
dar apoi mi-am amintit ce mi-o zâs buna
despre spiriduşi.
Îmi înghit foamea şi iau pâinea
şi o aşez pe o piatră cu muşchi,
şi dorm lângă ea.
N-o să credeţi:
când mă trezesc, pâinea nu mai era.
Şi acolo era farul, cel pe care îl căutam.
Era doar la o aruncătură de băţ.
Oamenii colinelor sunt mici,
dar nu lăsaţi asta să vă păcălească.
Pot să îţi facă adevărate necazuri.
Isteţimea n-a fost o raritate printre femei.
Şi frumuseţea a avut cei 17 ani.
Dar Essie poseda o dovadă rară de ambiţie.
Ascultase cu atenţie poveştile.
Ştia ce trebuia să facă.
Erau toţi banii pe care îi avea.
Râvnea la multe mătăsuri şi dantele,
şi niciodată nu privise pâine albă sau desertul din frişcă.
Dar ştia că nu faci rugăminţi spiriduşilor fără bunăvoinţa aurului.
Nu era prima dată pentru niciunul,
un fapt ce niciunul nu a considerat demn de menţionat,
întrucât freamătul era nou pentru amândoi.
O să mă uiţi, nu-i aşa?
O să te duci la Oxford,
o să cunoşti o doamnă.
O să uiţi de mine.
Fusese un dar de la bunicul său pentru bunica lui,
când se curtaseră,
şi Bartholomew a aşezat-o în mâna ei
cu promisiunea de a se cununa cu ea la întoarcerea lui de Crăciun.
Dar, cum Essie prevenise,
oamenii colinelor sunt schimbători.
Tătucul i-a spus sirenei că nu-i dă înapoi
solzii până îl duce pe tărâmul de sub valuri,
îi arată comoara.
Era mai uşor pentru stăpâna casei
s-o creadă pe Essie capabilă de furt
decât să câştige afecţiunea fiului.
"I-ai dat asta de bunăvoie?", mama sa a întrebat.
Răspunsul cerut era implicit în întrebare.
"Trebuie să fii spânzurată pentru asta, fătucă," zise judele.
Poate că observându-i vârsta în ochi, a făcut o pauză.
"Cu toate acestea, din moment ce mila cultivă milă,
ofer o alternativă."
Essie a fost condamnată la şapte ani de strămutare.
A fost deportată pe o corabie numită Neptun
sub comanda unui căpitan Clark.
Îndreptându-se spre Caroline
unde urma să-şi servească pedeapsa.
Deşi foamea îi încleşta stomacul cu amândouă mâinile,
n-a neglijat să lase o firimitură
pentru spiriduşi.
Întâmplător, Essie a tocmit o alianţă cu căpitanul,
şi l-a lămurit să se întoarcă cu ea la Londra,
unde nimeni n-o cunoştea.
Pe drumul înapoi, după ce încărcătura umană
fusese dată pentru tutun,
a fost un moment fericit pentru cei doi,
care erau ca doi porumbei,
mereu întrecându-se cine poate fi cel mai recunoscător,
fiecare insistând că fusese salvat de celălalt.
La întoarcerea la Londra, căpitanul şi-a deschis căminul noii sale mirese.
Opt săptămâni mai târziu, Neptun,
încărcătura umană, reaprovizionată, s-a pregătit să-şi ridice pânzele iar.
Căpitanul a jurat să profite de vânt
şi să se întoarcă în braţele lui Essie mai repede
decât orice om care traversează oceanul.
Lumea ei o însemnă pe Essie MacGowan drept hoaţă.
Aşa că hoaţă deveni.
"'Tatanka Ska", un bizon alb sacru pentru Lakota,
s-a născut la ferma lui Derek Arnold Jr.,
pe 10 iunie, 2008.
Mii au venit în pelerinaj să-l vadă.
Din păcate, atât Derek cât şi viţelul au fost ucişi de un fulger
la un an după naştere."
Asta primeşti dacă pui un zeu într-o fermă de mângâiat.
De ce-am oprit?
Trebuie să mă rog.
Tocmai te-ai rugat!
De câte ori pe zi va fi?
Spune-mi că nu faci tot tacâmul.
O fac.
Mă rog de cinci ori pe zi.
- Alah e mare. - Mă duc să mă piş.
Poţi să mi te alături.
Îţi pot arăta.
Doar privesc.
Îl iubeşti pe Domnul?
Sau eşti îndrăgostit de Domnul?
Nu m-am gândit aşa.
Da, presupun că aşa e.
Îmi iubesc Dumnezeul.
Valea.
Te voi prăji.
Sunt în drum spre Wisconsin, cum a fost înţelegerea,
pe care mi-am respectat-o.
Nu-i convine?
Transmite pizdei chioare...
Spune-i...
Să te fut.
Asta să-i transmiţi.
Vorbeşti cu păsările?
Dumnezeule.
Nu poţi să ai un moment singur cu pula ta?
- Ar trebui să-l lăsăm pe Salim. - În niciun caz.
- Ne putem descurca singuri de aici. - De nicăieri.
Am treabă după treaba ta.
Împachetează carpeta, avem teren de acoperit.
Suntem aproape, nu ne trebuie.
Fac deturul ăsta pentru tine.
Tu şi moneda aia
sunt motivele pentru care nu mă duc direct la Casa De Pe Stâncă.
Dumnezeule.
Ai crede că transportul unei fete la învierea ei
ar necesita un efort suplimentar.
Nu!
Casa De Pe Stâncă, Wisconsin.
Acolo se îndreaptă. Acolo vor fi toţi.
De ce ai face asta?
Îl eliberez. Eşti eliberat de târg.
Marş. Găseşte-ţi bărbatul.
Dumnezeul tău, djinnul tău.
Tu eşti o fiinţă dezagreabilă.
Da?
Pot să vă ajut cu ceva, dnă?
Da, dintotdeauna mi-am dorit să fur o maşină.
Aşa că o voi fura pe a ta.
Nu-i a mea, e a patronului.
Bine, atunci o fur pe a lui.
Nu ştiu cât e, dar ia asta,
spune-i patronului că ai fost jefuit, ceea ce a şi fost.
Patronul nu mă va crede dacă arăt aşa.
Arăţi bine, arăţi grozav.
Fără dovada unei încăierări.
Vrea să-l pocnesc.
Tu m-ai putea omorî. Poate s-o facă ea?
Crede-mă, nu vrei ca ea să te lovească.
Maliţiozitatea impregnată în şarm poate eluda fărădelegea.
Essie MacGowan nu avea inclinaţii criminale,
dar de mult nu mai considera furtul un păcat.
În anii ce au urmat, Essie deveni un hoţ realizabil,
fustele ei large fiind capabile să ascundă
o multitudine de păcate.
Deşi nu era cinstit,
a trăit prin propriile sale eforturi şi nu datora nimic niciunui bărbat.
Îşi păstră mulţumirile fiinţelor de care i se povestise de mică
a căror influenţă, era convinsă,
s-au extins până la Londra.
Din păcate, cu cât mai abundente binecuvântările
cu atât mai mult uităm să ne rugăm.
"Eşti acuzată de întoarcerea din strămutare
şi eşti acuzată de tâlhărie."
Essie fu dusă în temniţa Newgate
unde era doar o chestiune de timp
până urma să înfrunte spânzurătoarea.
Nu mânca ce e în castron,
doar dacă vrei să te caci uscat.
Rămâi la pâine.
O fată drăguţă ca tine n-are ce căuta aici.
De unde ştii cum arăt?
E o voce care nu a suferit.
Eu, în mod sigur, n-am ce căuta aici.
Eram la crâşmă pentru o bere.
Voiam chiar să şi o plătesc,
când o pizdă îmi iese în faţă
ca regele George.
Aşa că îl sugrum bună, drept avertisment.
Şi intră cu capul într-o sticlă spartă.
A pierdut un ochi, mi-au spus.
Destule pizde se descurcă şi cu unul.
Dar dvs, donşoară, aţi scos un ochi?
Dantelă.
Nu prea preţios.
Motiv să speraţi la deportare.
Nu mai sper asta.
Mi-am avut şansa.
Nu pare corect, oferindu-ţi doar una.
Lumea nu e blândă.
Asta aşa e.
La naiba cu ei şi spânzurătorile lor.
Pişă-te pe ei în timp ce atârni.
Fă mizerie să cureţe după.
Cât nu cedezi.
Ai mai fost pe vas?
Am ajuns până în Carolina.
I-auzi! Americile!
Cum a fost?
Nu ştiu, n-am stat prea mult
înainte de a mă îndrepta spre Londra. Nu i-am dat o şansă.
Păcat. Am auzit că sunt oportunităţi acolo.
Ai putea o mită.
Temnicerii şi-ar da inima pentru oleacă de aur.
Tocmai i-am terminat.
Ce n-aş da să-ţi dau din al meu.
Ai aur?
Am avut. Ceva.
L-am ţinut la păstrare.
Mi-am băut partea, dar am dus socoteala la timp, unde trebuia.
Cui?
Regelui.
Suntem închişi, iubire.
Tot ce putem face e să spunem poveşti.
Ţi-ai spus partea, sunt sigur.
Am cunoscut o indiancă acolo.
În Americi.
Avea un cărucior cu mere.
Vindea cozonaci dimineaţa.
Slabă ca o scândură.
Am întrebat-o cum o cheamă şi a spus, "Susan."
O femeie ca ea cu numele "Susan"?
Am întrebat-o cu ce nume s-a născut.
Şi e a spus: "Sunt Susan acum."
În Americi, oricine poate fi orice vrea.
Un nume nou, o viaţă nouă.
Un loc unde poţi fi fericit.
Ce dracu înseamnă fericirea?
La naiba dacă ştiu.
Cred că ştiam când eram o fetiţă.
Stând pe prundiş aşteptând ca vasul lui tata să se întoarcă.
Acum aş fi mulţumită să fiu mulţumită.
Un cămin, un arbore.
Cineva îndeajuns de bun pentru a fi lângă mine.
Dar nu prea bun.
Trăiesc din mărunţişuri şi fără nimic
nici nu mai stiu de când.
Ai putea să fii norocos.
Te-ai descurca acolo.
Ce mama dracu aş face eu în Americi?
Să duci aur regelui lor.
N-au un rege.
Nu încă.
Toată lumea are nevoie de un rege.
E aşa frig aici în fiecare noapte?
Condamnaţii nu ştiu niciodată când călăul şi-a săvârşit ştreangul.
Eu...
Am luat merindele astea eu însumi, din bucătărie.
Pâine proaspătă, fructe proaspete.
Plăcintă de mere.
Ce păcat, să te prăpădeşti în ştreang.
Temnicerul din Newgate a făcut trei argumente factuale:
că vor trece 12 săptămâni bune până va fi judecată,
că ea era, spre părerea lui, o fiinţă foarte drăguţă,
şi că era un mod prin care ea putea, dacă norocul i-ar surâde,
să scape de spânzurătoare.
Când i-a venit rândul, Essie n-a şocat pe nimeni
pledând faptul că e grea.
Moaşele oraşului care verifică asemenea afirmaţii,
ceea ce erau de obicei false, au fost uimite
când au fost obligate să convină
că Essie într-adevăr era grea.
Pedeapsa cu moartea încă o dată a fost schimbată
la strămutare, de data asta pe viaţă.
În zilele de apoi, urma să aibă coşmaruri
a timpului din cală.
Fecioara Mării a acostat la Norfolk în Virginia,
şi contractul îi fu cumpărat de un fermier de tutun
pe nume John Richardson, întrucât nevasta îi murise
de febră la o săptămână după ce îi născuse fiica,
şi avea trebuinţă de o doică şi o servitoare
să-i facă toată treaba în mica sa gospodărie.
Şi odată cu laptele ei, copiii, în timp ce creşteau,
beau poveştile lui Essie.
Salcia din loc porneşte
Dacă ai întârziat.
Încetează, copil ce eşti.
Nu toţi suntem carne la păstrare.
O aveam.
Din moment ce stomacul mi-e cusut
şi nu e legat de digestie,
cred că voi refuza.
Vei mânca curând.
Dacă tipul tău cu învierea poate s-o facă.
Poate şi o va face, pentru o favoare.
Nu pentru aur.
Cât aur deţii?
Cât de mult e într-o culă?
Ce mama dracu e o culă?
Şi de ce ai una?
Am fost rege, odată.
Bine.
Chiar am fost.
Apoi, m-au făcut pasăre.
Biserica a venit şi ne-a transformat pe toţi în sfinţi,
troli şi zâne.
Generalul Mills a făcut restul.
Care-i treaba?
Ce vinde Wednesday la această întrunire zeiească la care trebuie invitaţie?
Război.
Am fost la război odată.
Sau eram menit s-o fac.
Cu multă vreme în urmă.
În ajunul bătăliei am privit în foc...
şi mi-am văzut moartea, clară ca ziua.
Am văzut.
Ştiam că urma să mor în acea zi dacă rămâneam.
Mi-am pus cizmele,
mi-am aruncat sabia,
şi am dezertat.
Sunt dator cu o bătălie.
Îl urmezi pe Wednesday ca să lupţi în războiul său
şi să mori, şi pentru asta, îi faci comisioanele?
Am făcut mai rău de-atât.
Muritul a funcţionat pentru mine.
Toţi ar trebui să încerce o dată.
Pare că ai păşit câteva sute de ani
în cizme alea, aşa că... ţi se apropie sfârşitul.
În noaptea de Samhain, spiritele
pot intra libere în lumea noastră,
dar dacă te costumezi, aşa,
atunci te vor lua drept unul de-al lor.
- Căluţii! - Da, tăticul tău a sosit.
Dar trebuie să fim atenţi la cine?
La spi...?
... riduşi.
La spiriduşi, corect.
Aşa că lăsăm un dar mic din recoltă.
Dacă doresc,
te pot abate de la drumul pe care ai păşit de o mie de ori înainte.
Le-a povestit toate aceste lucruri şi au crezut
fiindcă ea credea.
Iertare.
Tocmai am terminat, dle.
O noapte bună. stăpâne Richardson.
Aşteaptă.
Stăpâne Richardson.
Nu am realizat...
că m-aţi lua drept...
Essie i-a mărturisit ce şocată şi rănită era,
o săracă văduvă să-i fie cerut să se preacurvească
pentru un bărbat pe care îl stimează.
Şi servitorii cu contract nu se pot cununa,
şi cum s-ar putea gândi să chinuiască o fată rău oropsită şi strămutată?
O săracă fată strămutată ce are simţăminte pentru dvs.
Simţăminte pe care nu le poate întoarce.
Essie...
John Richardson s-a găsit îngenunchind
şi propunând un sfârşit al contractului.
Până o luase drept soţie,
Essie nici măcar nu îl săruta pe stăpânul Richardson.
Dar când el o făcu, o făcu şi ea,
şi din acea zi, îl numi John.
Îl numiră pe fiul lor la fel.
Când copiii fură trimişi să înveţe cum să scrie,
Essie se asigură că fiecare
avea un pic de sare într-un buzunar,
puţină pâine în celălalt,
să se asigure că vin acasă în siguranţă încă o dată.
Întotdeauna o făceau.
John Richardson o iubi din toată inima.
Fuseseră căsătoriţi de un deceniu când Essie jură că auzi
o banshee urlând în noapte.
O săptămână mai târziu, febra îl răpuse.
Erau vremuri bune şi vremuri rele
în echilibrul potrivit, dar erau multe.
Ferma a prosperat sub îndrumarea văduvei Richardson,
după cum era cunoscută după aceea, când nu i se spunea mamă,
sau, în timp, buna.
Mulţumesc, dragă.
Nu trebuie să vă ia somnul lângă un izvor.
Întrucât alp-luachra s-ar putea târî în guriţele voastre
şi să-şi facă căminul în burtica voastră.
Întrucât acea zână aducătoare de rele va lua ce e bun din cină
aşa că oricât aţi mânca,
după aceea, niciodată nu veţi fi sătui, niciodată.
Niciodată. În veci.
În vecii vecilor.
Mamă, e îndeajuns.
Părea că nu e loc pentru spiritele celor vechi
în Virginia, aşa că Essie nu îşi mai spuse poveştile.
Le ţinea în inima ei,
unde o încălzeau ca tocana tatălui ei
într-o noapte friguroasă din portul Bantry cu o viaţă în urmă.
Essie MacGowan?
Spune-i.
Spune-i că s-a făcut.
De ce mi s-a întâmplă rahatul ăsta?
N-am suferit îndeajuns?
E destul, nu sunt rău!
Chiar nu sunt!
Să mă fut!
Să mă f...
Să mă fut.
Nu te uita.
Haide.
Mişcă.
- Essie MacGowan? - Te cunosc?
Ai putea spune asta.
Eşti un irlandez.
Asta sunt.
Un om al colinelor.
Sau am fost.
Dar acum sunt aici, în această lume nouă,
unde nimeni nu pune bere sau lapte pentru un tip corect.
Sau o felie de pâine la vremea secerişului.
Dacă eşti cine cred că eşti,
n-am nimic cu tine.
Nici eu cu tine.
Deşi tu ai fost cea care m-a adus aici,
tu şi alţii ca tine.
Pe acest pământ fără magie,
fără loc pentru zâne sau asemenea lucrări.
M-ai ajutat mult.
Bune şi rele.
Suntem ca vântul, batem în ambele direcţii.
Da.
Vrei să îmi iei mâna, Essie MacGowan?
Era caldă când au găsit-o,
deşi viaţa îi părăsise corpul
şi doar jumătate din mere erau descojite.
Sync by - Garronee